Vyjadrovacie prostriedky Hudby, štýlotvorné prvky umeleckej tvorby a funkcie hudby
Prof. Mgr. art. Irena Medňanská, PhD.  

1 HUDBA, ŠPECIFICKÝ DRUH UMENIA

1.1 Vyjadrovacie prostriedky hudby
Každé umenie sa nám prihovára svojimi špecifickými umeleckými prostriedkami, vlastnými jemu samotnému. Hudba, je jedno v akom historickom čase vznikala, alebo vzniká v súčasnosti  je vlastná svojimi jedinečnými vyjadrovacími prostriedkami ako sú:
•	melódia
•	metrum a rytmus
•	harmónia
•	dynamika
•	agogika

2 Štýlotvorné prvky umeleckej tvorby

Umelecký sloh – reprezentujú umelecké diela, ktoré vykazujú rovnaké typové momenty a črty, jeden konkrétny spôsob vyjadrovania, či jeden spoločný jav.
Štýl – obsahová dimenzia, ktorá obsahuje prostriedky, ktorými umelec realizuje svoj zámer. Prostriedky majú charakteristickú špecifickosť, napr. v hudbe tóny, ktoré sú zoskupené podľa istých pravidiel.
Štýl je individuálne použitie zásad určitého umeleckého slohu.
Hudobný štýl je hierarchický celistvý systém so svojim podsystémami – všeobecný a národný systém.
Elschekova definícia (1984) hovorí.... „štýl  je dôležitou formou estetickej konkretizácie hudobného diel., priesečníkom formových, štrukturálnych, hudobno-genetických, umeleckých, duchovných, filozofických, sociálnych, etických a individuálno-zážitkových faktorov.“
Predstupňom štýlu je smer – užší zovšeobecňujúci pojem, patriaci do okruhu umeleckej metódy, často sa prekrýva s pojmom prúd.  
Škola – smery, prúdy, štýly rozvíjajúce sa v jednej krajine, v jednom teritóriu.
Škola súvisí so slohom preberá od neho tvorivé princípy, prináša do umenia výrazné národné prvky.
Rukopis -  špecifický výber vyjadrovacích prostriedkov na realizáciu autorovho zámeru.                                                                   

3 ESTETIKA - (AISTHESAI)

3.1 Definícia a charakteristika
Umenie je súčasťou  spoločnosti jej odrazom, stvárneným špecifickými výrazovými prostriedkami tohto ktorého druhu umenia. Umenie je nositeľom duchovnej sily, predstavuje hodnotu, ktorú skúma veda o kráse predmetov a javov - ESTETIKA.
Estetika sleduje vplyv umenia na človeka, na jeho prejavy a chovanie. Estetika ako veda o krásne nesleduje len svoj vedný rámec ale stala sa súčasťou každodenného života, lebo ako veda o kráse „zodpovedá” za pozitívnu kultúrnu atmosféru spoločnosti.
Alexander Gottlieb Baumgarten (1714-1762) ako prvý použil  pojem estetika
•	autor dvojdielneho spisu Asthetica (I.1750, II.1758)
Estetika  má širokospektrálny význam 
•	ako veda
•	ako norma
•	ako osobný štýl
Predmetom estetiky sú:
•	všeobecné a špeciálne oblasti umenia
•	problematika vzťahu objektu a subjektu
•	materiálne a duchovné stránky estetickej činnosti
Estetika hudby sa zaoberá tým odrazom skutočnosti, ktorý je pretavený do hudobných obrazov. Má veľký význam najmä pre poznanie a interpretáciu hudobnej tvorby. Estetika hudby skúma hudobné dielo, priebeh jeho vzniku  
•	Predmetom hudobnej estetiky je: hudobné dielo
•	 jeho hudobná a textová interpretácia
•	jeho miesto a vzťah k ľudskému bytiu
3.2 Základné estetické kategórie
Vznešeno  
•	je stupňovaním krásna, poznaním niečoho neobvyklého, patriaceho do vyšších  duchovných  hodnôt city, ideály, obetavosť (táto estetická kategória sa rozlišovala v umení až v  	období  renesancie).
 Tragično	
•	predstavuje konflikt, napäté vzťahy a situácie, ktoré prinášajú    riešenia 
tragickej podobe,
•	boj krásna s ošklivým,
•	boj protikladov dobra-zla na hranici tragična, 
•	je istou formou prejavu krásneho, vznešeného.
Komično     
•	výsmech nedorozumení, nedostatkov a  ľudských slabostí
•	Zdroje komična sú:	
•	Karikatúra,
•	Irónia,
•	sarkazmus.
Vplyvom dynamického vývoja spoločnosti sa v súčasnosti v estetike etabluje aj nová kategória škaredo. Táto estetická kategória je odrazom podčiarknutím negatívnych a záporných stránok osoby, či javu. Zdôraznením negatívnych oblastí sa vyzdvihuje krása, jej hodnota, ktoré stoja v pozadí škaredého.

4 VNÍMANIE HUDOBNÉHO DIELA

4.1 Estetické vnímanie
Vnímanie umeleckého diela sa stáva interakciou - percipient sa cez umelecké dielo dostáva do kontaktu s tvorcom, s dobou v ktorej žil. Prvé pocity  zanecháva dielo vo forme estetických emócií, ktoré sú základom estetického vnímania
Estetické vnímanie si vyžaduje od jedinca byť pripraveným na akt vnímania umeleckého diela.
Vnímanie-ako termín sa v odbornej terminológii nahrádza pojmami percepcia apercepcia, recepcia.  Aj keď ide v podstate o ten istý proces, existujú v ňom isté nuansy.                                                                                                                                                                        
Apercepcia - celostné vnímanie dve polohy 	1/ pozorovanie hudby
			   			          2/  vžívanie sa do hudby
Tieto dve základné polohy  na seba úzko nadväzujú a vytvárajú u vnímateľa základňu pre hodnotenie napr. výstavby diela, použitých výrazových prostriedkov hudby a interpretácie.
Percepcia -  počúvanie (bežné) na ulici v supermarkete, v škole,   
recepcia   -   uvedomené počúvanie
Estetické vnímanie hudby  vo svojom procese má schopnosť vyvolávania citov, emócií  prostredníctvom výrazových prostriedkov hudby, tieto sa dostávajú do vzájomného vzťahu , ktorý určuje hĺbku zážitku. Uvedomovanie tohto zážitku je subjektívne, závislé od mnohých, aj momentálne fungujúcich faktorov.
Hudobné umenie patrí do tej kategórií umení, ktoré potrebujú interpreta (sprostredkovateľa). Podľa druhu, formy to môže byť sólista (klavirista, huslista) alebo kolektív (komorné zoskupenie, orchester). „Cesta” hudobného diela k vnímateľovi-percipientovi  má túto lineárnu dráhu:

 A-autor diela > D dielo  > I interprét > V vnímateľ (percipient)

V procese estetického vnímania  sa vo vedomí vnímateľa-percipienta  formuje umelecký obraz ako druhotný umelecký obraz, ktorý by mal byť podobný - alebo aspoň by sa mal približovať predstave autora, ktorý je „nositeľom” prvotného umeleckého obrazu.  Každý vnímateľ má iné „videnie a prežívanie”  umeleckého diela.  

5 HUDOBNÁ SOCIOLÓGIA

5.1 Definícia pojmu a charakteristika disciplíny
Sociológia je:
•	veda o spoločnosti  (veda o sociálnom správaní, 
•	vzájomnom pôsobení ľudí, o sociálnych skupinách, o sociálnych vzťahoch, sociálnej štruktúre,
•	sociológia študuje predovšetkým súčasné spoločnosti,
•	zväčša ju ohraničujú hranice svojho štátu.
Hudobná sociológia je hudobno-vednou disciplínou, ktorá skúma vzťahy a funkciu hudby v spoločnosti. Analyzuje  hudbu ako sociálny jav v jej procesnom historickom i súčasnom vývoji. 
Hudba je sociálny fenomén s veľkou silou pôsobnosti. Zo všetkých umeleckých druhov najviac zasahuje vnímateľa-percipienta. Jej predmetom  je oblasť celej hudobnej praxe, ktorú tvoria skladatelia, interpréti, muzikológovia, hudobné (profesionálne a amatérske) inštitúcie, profesijné zväzy, ich vzájomné väzby,  výsledky tvorivej činnosti (hudobné diela) a ich odraz v spoločnosti - u poslucháča-vnímateľa-percipienta.

5.2 Sociálne funkcie hudby
Vychádzajúc z historického vývoja spoločnosti, hospodárskych, politických a sociálnych premien nadobúdala hudba rôzne sociálne funkcie, ktoré môžeme rozdeliť na:
•	historické,
•	výchovné,
•	komunikativné.
Tieto uvedené funkcie sa v praxi prelínajú, vzájomne spájajú, ovplyvňujú.

6 HUDOBNÁ PEDAGOGIKA

6.1 Disciplíny hudobnej pedagogiky
Cieľom hudobnej pedagogiky je zachovať  historickú kontinuitu vývinu hudby, uchovať národnú a regionálnu  hudobnú integritu, zabezpečiť rozšírenie jestvujúcich a utváranie nových hudobných hodnôt.“
Hudobná pedagogika podľa Ladislava Burlasa pozostáva z týchto disciplín:  
	a/  Filozofia hudobnej výchovy,
	b/  Hudobná didaktika a metodika,
	c/  Hudobná pedopsychológia,
	d/  Hudobná pedasociológia,
	e/  Porovnávacia hudobná pedagogika,
	f/  Dejiny hudobnej výchovy.

Slovo na záver
V súčasnom európskom pohybe, v čase premien a rozširovania Únie i snáh asociovaných krajín získať členstvo, je kultúra v nej aj hudobná kultúra cestou, ktorá môže práve spájať všetkých občanov. „Hoci inherentnými stavebnými blokmi bezpečnej Európy sú hospodársky úspech a politické štruktúry, rozhodujúcim faktorom hospodárskeho, sociálneho a ľudského úspechu rozvíjajúcej sa Európy je kultúrna aktivita. 

Odporúčaná literatúra:
Albrecht, J., 1999: Človek a umenie. Národné hudobné centrum, Bratislava, 1999
BURLAS, L. 2000: Hudba - želania a rezultáty. Prešov
BURLAS, L.2006: Formy a druhy hudobného umenia. Žilina
BALCÁROVÁ-KALAFUTOVÁ B. 2001: Recepcia hudby. Prešov
ELSCHEK, O.1984: Hudobná veda súčasnosti. Bratislava 
KULÍKOVÁ, K. 2007: Dejiny hudby a umenia pre školu a prax 4 CD. Prešov: Rokus, 2007
MAREK, V. 2000: Tajné dejiny hudby.  Praha: Eminent
MEDŇANSKÁ, I. 2010: Systematika hudobnej pedagogiky. Prešov: Prešovská univerzita v Prešove. 143 s. ISBN 978-80-555-0149-9
MICHALOVÁ, E.2001: Estetika hudby. Úvod do problematiky. Univerzita Mateja Bela, FHV Banská Bystrica
POLÁK, P 1974: Hudobnoestetické náhľady v 18.storočí. Od baroka ku klasicizmu. SAV, Bratislava, 
POLEDŇÁK, I. 2006: Hudba jako problém estetiky. Praha
SCHNIERER, M. 1995: Spoločenská funkce hudby. České Budějovice
ZENKL, L.1990: ABC hudebních forem. Supraphon Praha