Hudobný folklór a jeho súčasné podoby
Mgr. Stanislav Baláž, PhD.

Tradičná kultúra Slovenska predstavuje živé a hodnotné dedičstvo, ktoré bolo ovplyvňované generáciami príslušníkov slovenského národa, národnostných menšín, či etnických skupín, žijúcich na tomto území. K multikultúrnej pestrosti prispievajú aj regionálne rozdiely, ktoré sa utvárali v rôznych prírodných podmienkach, v odlišnom pracovnom zameraní, či náboženskom vyznaní obyvateľstva.
Hudobný folklór zahŕňa všetky zložky ľudového umenia, ktorých základom sú prejavy hudobné. V piesňach je hudobný folklór bezprostredne spätý s ľudovou poéziou, ľudovými hrami, či obyčajmi. V inštrumentálnej zložke je hudobný folklór spätý predovšetkým s ľudovými tancami. Umenie sa teda vo folklórnej tvorbe stáva nerozlučnou funkčnou súčasťou života človeka všetkými svojimi zložkami, ktoré spája po výrazovo-estetickej, ale i po hudobnoštrukturálnej stránke a má teda celostný charakter. Je preto veľmi ťažké vylúčiť ľudovú hudbu z oblasti ľudovej umeleckej tvorby a skúmať ju izolovane od ostatných ľudových umeleckých zložiek, pretože skoro u žiadnej formy umenia nie je sociálna funkcia taká rozhodujúca a spätosť umenia so životom človeka taká nerozlučná, ako v ľudovom umení.
Pojem tradičná hudba možno chápať ako ,,…súbor príznačných historických, regionálnych a funkčných znakov, ktoré mali v jednotlivých spoločenstvách dlhodobú kontinuitu – teda dlhú historickú tradíciu.” Začal sa používať namiesto pojmu ľudovej hudby v oveľa väčšom rozsahu z hľadiska stále sa rozširujúceho celosvetového etnomuzikologického výskumu v 80. rokoch 20. storočia. Znaky, ktoré charakterizujú ľudovú hudbu ako prevažne ústnym podaním tradované a variabilné formy dlhodobej existencie sa preniesli v plnom význame na pojem tradičnej hudby. Pojem ,,autentický – autentická – autentické“ je preto vo vzťahu k ľudovej hudbe v dnešnej dobe už neprimeraný a nahradený pojmom ,,tradičný – tradičná – tradičné“, ktorý lepšie zdôrazňuje najmä jej dlhodobú organickú historickú tradíciu, spätú so sociálnym a kultúrnym vývinom jednotlivých spoločenstiev.
Popri tradičnej ľudovej hudbe poznáme pojem štylizovanej hudby, umelej hudby, populárnej hudby a hudby kmeňových spoločenstiev. 
Východiskom celkovej estetiky štylizovaného folklóru je rôznorodosť jednotlivých prístupov v umeleckom spracovaní folklórnej hudby, tanca či kostýmov. Folklórne zoskupenia, interpreti i upravovatelia produkujú štylizované modifikácie tradičnej ľudovej hudby a ľudového tanca s rôznym stupňom umeleckého zásahu autorov. Zvuková kvalita,  ktorú  štylizáciou dosahujeme môže byť zjednodušene charakterizovaná ako snaha o pretvorenie tradičnej folklórnej hudby. Zjednocujúcim činiteľom pre dosiahnutie novej výslednej zvukovosti je využívanie rôznych kompozičných metód najmä v práci s témou, použití funkčnej harmónie, pestrosti inštrumentácie stupňom experimentovania a najmä bravúrnosťou interpretácie nielen predníka, ale aj ostatných členov kapely.  Aranžmán sa do istej miery harmonicky a rytmicky prispôsobuje ľudovej piesni, no prináša jej obohatenie, formové i lineárne rozšírenie, kombináciu s inými štýlmi, či  hudobnými nástrojmi, ktoré sa podieľajú na novej sónickosti. V tomto prípade ide o špecifickú estetickú príťažlivosť, kde pôvodná melódia piesne, či tanečný nápev nadobúdajú svojím spôsobom experimentálny charakter.
Vychádzajúc z príspevku L. Uhlíkovej a  I. Příbilovej môžeme v rámci slovenskej hudobnej kultúry rozlíšiť tri rozličné tendencie spracovania folklóru:
1.	rekonštrukcia tzv. autentického znenia,
2.	jednoduché alebo zložitejšie štylizácie folklóru,
3.	prekročenie hudobných žánrov.
Autorky do prvej kategórie zaraďujú najmä folklórne súbory a cimbalové kapely. Druhú kategóriu tvoria štylizácie s väčším, či menším autorským zámerom, napr. dychovky alebo tvorba kapiel kategórie Senzus. Prekročenie hudobných žánrov chápu ako originálne spracovanie, prípadne prepracovanie použitého materiálu za účelom vytvorenia novej estetickej roviny. Do tejto tretej kategórie zaraďujú slovenskú scénu world music, pričom tu nejde o žiadne opakovanie minulej existencie, ale získavanie nových vlastností a foriem za predpokladu jeho správneho pochopenia a ideologického nefalšovania. 
Metodologické východiská tejto problematiky hľadáme v oblasti slovenskej etnomuzikológie a čiastočne aj v oblasti klasickej hudby a jej princípoch harmonizácie, melodicko-rytmickej výstavby, či inštrumentácie pôvodného materiálu. 
Zároveň sa pokúsime stručne priblížiť hudobný jazyk štylizovanej folklórnej hudby.      V snahe bližsie poukázať na rôznorodosť hudobných prejavov v oblasti folklórnej hudby uvádzame naše delenie jednotlivých stupňov štylizácie, ktoré ich zároveň užšie ohraničuje a bližšie špecifikuje: 
1.	citácia tradičnej folklórnej hudby - 
2.	citácia s jednoduchou úpravou harmónie –určitý špecifický materiál, charakteristický štýlom alebo spôsobom melodicko-rytmickej výstavby. 
3.	jednoduchá úprava melodickej a harmonickej zložky –kapelu, udáva správne tempo, nástupy a rytmické zmeny, ale predovšetkým jeho úloha spočíva vo vlastnej schopnosti improvizačne obohatiť zjednodušene načrtnutú melódiu prvého hlasu. 
nehrajú vôbec alebo v dynamickom odstupe jednoducho imitujú načrtnutú melodickú linku.
4.	zložitejšia úprava melodickej a harmonickej zložky –ale tiež schopnosť dať skladbe záväznosť a zachovať vernosť jej štýlovej interpretácii i myšlienkovému obsahu. Ťažisko je v tomto prípade prenesené na výrazový potenciál skladby, jej zaujímavosť a pútavosť. 
5.	prekomponovanie pôvodného hudobnofolklórneho materiálu – ide o pretvorenie akejkoľvek pôvodnej hudobnej myšlienky alebo viacerých hudobnofolklórnych motívov do nového hudobného obrazu. V tomto stupni štylizácie je autorský prínos najmarkantnejší, pretože pôvodné ľudové motívy, melódie alebo ich časti sú pretavené do individuálnej umeleckej reči skladateľa.      Všetky uvedené spôsoby a stupne štylizácie majú spoločné to, že pracujú s pôvodnou originálnou hudobnou témou prevzatou z ľudovej piesne, či tanečného nápevu, ktorý modifikujú a do určitej miery ďalej rozpracúvavajú. Ľudová pieseň, či tanečný nápev, ako základný východiskový materiál, preto môže v procese štylizácie vystupovať v rôznych podobách, a to konkrétne ako: 
-	 téma na improvizáciu,
-	adaptácia ľudového nápevu,
-	transkripcia – podrobný prepis pôvodného hudobného materiálu,
-	pastiche - parafráza, napodobenina,
-	koláž - vzniká metódou dekonštrukcie prvotného celku na fragmenty a ich následným spojením do celku,
-	montáž - komponovanie rôznych vzájomne odlišných žánrovo-štýlových prvkov do jedného celku,
-	alúzia - narážka, ponáška, náznak, čiastočné, neúplné prirovnanie,
-	citácia - presné použitie známych melódií v skladbe (citovanie), ktoré sa presne viažu k autorstvu iného skladateľa,
-	plagiát - opisovanie, napodobovanie,
-	paródia - zosmiešnenie,
-	irónia - štipľavý dvojzmyselný výsmech,
-	travestia - prestrojenie, preoblečenie, parodovanie, zosmiešnenie,
-	apropriácia - privlastnenie si individuality iného,     Štylizovanú folklórnu hudbu môžeme skúmať podľa konkrétnych hodnotových kritérií: 
     - primárnych, ku ktorým patria konštantné vlastnosti štruktúry umeleckého diela a ktoré posudzuje hudobná teória, 
     - sekundárnych, ktoré vychádzajú zo širších subjektívnych estetických očakávaní a spoločenských potrieb praxe. Najmä sekundárne kritériá sledujú cieľ posunu východiskového materiálu do niektorej z troch úrovní, ako sú konzervatívnosť, komunikatívnosť a komerčnosť. 
      V súčasnosti sa produkcia len máloktorých kolektívov pohybuje na hranici citácie, imitácie, či jednoduchej úpravy pre potreby scény a v tvorbe sa približuje formám ľudovej hudby, ktoré mala vo svojich prirodzených podmienkach existencie. 

ZOZNAM BIBLIOGRAFICKÝCH ODKAZOV a odpoRÚČANEJ LITERATÚRY

ALBRECHT, Ján: Človek a umenie. Bratislava: Národné hudobné centrum, 1999. s. 245.
ELSCHEK, Oskar.: Pojem a základné znaky hudobného folklóru. In: Hudobnovedné štúdie 3. Bratislava: Vydavateľstvo SAV, 1959, s. 5 – 42.
HRČKOVÁ, Naďa: Hudobná kritika a hodnotenie. Bratislava, OPUS, 1986, s. 218.
KAJANOVÁ, Yvetta 2007: Postmodernistická estetika jazzu a rocku III. In.: Opus Musicum, roč. 39/1, 2007, s. 3.
KULKA, Jiří: Psychologie umění. Praha: Grada, 2008., s. 263.
UHLÍKOVÁ, Lucie – PŘÍBILOVÁ, Irena 2003: ,,Od folklóru k world music“ – terminologický diskurz. In: Od folklóru k world music/From Folklore to World Music.. Zborník z konferencie. Náměstí nad Oslavou: 2003, s. 12.
ŠTOFKO, Miloš 2007: Od abstrakcie po živé umenie. In: Slovník pojmov moderného a postmoderného umenia. Bratislava: Slovart, 2007, heslo: apropriácia, s. 23 – 24. 

DVD – Ľudová hudba Stana Baláža, Diabolské husle; SĽUK, PUĽS